Skat?
Du forskrækkede mig.
Undskyld.
Det var ikke min mening.
- Hvorfor vækkede du mig ikke? - Jeg havde brug for at være alene.
Jeg ville klare tankerne, så ideerne kunne strømme frit.
- Gjorde de så det? - Nej.
Det skal nok komme.
Bare rolig.
Det kommer.
- Jeg stinker sikkert. - Det kan jeg godt lide.
Jeg må hellere tage et bad.
- Må jeg tage dem? - Det skal jeg nok.
Perfekt.
- Du behøvede ikke lave alt det her. - Det havde jeg lyst til.
Du har arbejdet så hårdt.
Ih ja.
Vent her.
- Må jeg komme ind? - Ja. Kom ind.
Goddag.
Den herre er lige begyndt at arbejde på hospitalet,
og han troede, vi var...
- Hvad laver De der? - Jeg er ortopædkirurg.
- Er det rigtigt? - Men jeg forsker mest og underviser.
- Forsker. - Ja, det er lidt kedeligt.
Overhovedet ikke. Sid ned. Vil De have noget at drikke?
Nej. Det... Det er fint.
En kop te?
- En kop te? - Nej. Jeg...
- Jeg vil ikke være til besvær. - Jo, endelig.
En gæst, og tilmed en læge. Hvem ved?
Måske falder jeg ned ad trappen en dag.
- Forhåbentlig ikke! - Jeg sætter vand over.
Tak. Kom denne vej.
Beklager rodet.
Vi er ved at flytte ind efter flere måneders ombygning.
Det er et utroligt sted.
- Min kone elsker selskab. - Deres kone?
Jeg troede, det var Deres datter.
- Sid ned. - Mange tak.
Alt I orden?
Ja.
Der var denne her sag med en operasanger, sidst I tyverne.
Hendes lårben drejede så meget indad
at hun ikke kunne sprede benene mere end 30 cm.
- Er det rigtigt? - I har opgraderet. Hvor kom den fra?
- Jeg har altid en flaske med. - Det smager fantastisk.
Det er svært at opdrive, så jeg måtte bare dele.
- Vil De smage? - Hun drikker ikke.
- Jeg drikker da. - Kom lidt I teen.
Jeg vil helst bare have te. Ellers tak.
Den gode læge skal snart publicere en større artikel.
Det er så meget sagt. Jeg mangler at renskrive bunker af forskning.
- Han skal afslutte den her. - Hvorfor kommer De til os?
Man sagde, jeg kunne få et værelse her.
Han troede, vi havde et pensionat.
Vi snakker tit om, at huset er alt for stort til os to.
Jeg må hellere gå, hvis jeg skal finde et andet...
Ikke tale om. Klokken er mange. Sov her I nat.
- Det kan jeg ikke. - Jo. Det er rart med selskab, ikke?
Selvfølgelig.
- Er De sikker? - Fuldstændig.
Så henter jeg lige resten af mine ting.
Det er morderlig pænt af jer.
Jeg lod dem stå...
- Går det? - Jeg har det fint.
- Sikker? - Jeg fik bare noget I den gale hals.
- Vi kender ham ikke. - Han er læge.
Lader vi en vildfremmed mand sove her?
Skal jeg bede ham gå?
- Er det alt? - Ja, det er det hele.
Vi ryger ikke.
Klogt.
Inde I huset, mener jeg.
Undskyld.
Jeg henter sengetøj.
Nu skal jeg vise Dem værelset. Beklager rodet.
- Det er virkelig pænt af Dem. - Det manglede da bare.
Og så den her. Den elsker jeg bare. Hvorfor har De så mange eksemplarer?
- Det var mig, der skrev den. - Du milde.
Er det Dem?
- Jeg er kæmpe fan. - Har De læst den?
Mange, mange gange. Deres ord har ændret mit liv.
Undskyld. Det får De sikkert konstant at vide.
Egentlig ikke.
Og den der.
- Hvad er det? - Forsigtig.
Den er meget skrøbelig.
Det var... en gave.
En meget speciel gave.
Er den fra Dem?
Nej.
Da jeg var yngre, mistede jeg alt I en brand.
- Det gør mig ondt. - Det er svært at forestille sig.
Man mister alt. Sine minder, sit job, selv sin beskidte tandbørste.
Jeg vidste ikke, om jeg ville kunne skrive igen
indtil jeg fandt den her I asken.
- Er den ikke mageløs? - Må jeg...?
Den gav mig styrke til at skrive igen. Og så mødte jeg hende.
Dig.
Og hun gav hvert eneste værelse nyt liv.
Hun istandsatte dem alle sammen.
Ned til den mindste detalje.
På egen hånd?
Hold da op. Så er De ikke kun et kønt ansigt.
Jeg kom bare for at sige, at jeg går I seng.
- Undskyld, det var ikke... - Er De okay? Vil De have noget vand?
Er alt I orden?
Jeg kommer snart.
Sikker på, De ikke vil have vand? Bare lidt? Værsgo.
Sid ned.
Sådan.
- Er der noget galt? - Han fik for meget at drikke.
- Hvad...? - Lad ham nu være I fred.
Okay... Op med det.
Få det hele op.
- Godmorgen. - Godmorgen.
- Det lugter skønt. - Hvad skete der I går?
Jeg kunne ikke sove. Jeg var så opstemt.
- Over hvad? - Hans historier. Jeg elsker hans sind.
Det er inspirerende at tale med en, der virkelig påskønner arbejdet.
Jeg elsker dit arbejde.
Selvfølgelig gør du det. Det ved jeg godt.
- Går det bedre? - Hvabehar?
Har han det bedre?
- Har han det godt? - Ja, fint. Øjeblik.
Undskyld. Jeg skal bare bruge noget ild.
Bare rolig. Jeg går udenfor.
- Godmorgen. - Godmorgen.
- Hvordan har du det? - Pragtfuldt.
- Har du det bedre? - Bedre?
- Godmorgen! Har du sovet godt? - Som en sten.
Meget livagtige drømme. Det må være luften.
Jeg er forvirret. Hvem er det?
- Jeg åbner. - Nej, det gør jeg.
- Venter I gæster? - Vi plejer ikke at få gæster.
- Goddag. Kan jeg hjælpe dig? - Du kom!
Min bedre halvdel.
- Skil dig af med den der. - Jeg inhalerer ikke.
Det er en fornøjelse at møde dig.
- Fornøjelsen er på min side. - Kom ind.
- Jeg vidste ikke, du var gift. - Gjorde du ikke?
- Morgenmaden! - Jeg tager hendes kuffert.
- Det brænder på. - Lad være!
- Undskyld. - Jeg ordner det!
Jeg åbner vinduerne.
Lad mig se.
- Går det? - Det tror jeg.
- Du er okay. Is. - Is!
Så dumt.
Det er ikke så slemt. Der er ikke sket noget.
- Det er jeg virkelig ked af. - Det skal du ikke tænke på.
- Hyggeligt at møde dig. - Det er også hyggeligt at møde... dig.
Jeg havde opgivet al romantik. Jeg var ved at vænne mig til at være alene.
Tak.
Men så... skete det bare.
Jeg fik øje på hende og vidste
at jeg ville tilbringe resten af livet med hende.
- Kærlighed ved første blik. - I lige måde.
Hvad mener du? Jeg kunne da ikke stå for det ansigt.
- Du tror mig da, ikke? - Kom og sæt dig.
- Du var altså aldrig I tvivl? - Nej.
- Hold nu op. Var du I tvivl? - Nej! Overhovedet ikke.
I to kan da godt forstå den følelse, ikke? Det må I kunne.
I er jo så forskellige.
Det må være det, der førte jer sammen.
Hvor er du smuk. Kom her.
Og så kom børnene og ødelagde det hele.
- Har I børn? - To. Drenge. Kønne. Her.
- Det er den ældste. - Lad mig se.
- Og så hendes øjesten. - Klap I.
- Utrolige øjne. - Hvad med jer?
Har I børn?
Ikke endnu. Men det vil vi gerne have.
Hvad venter I på? Spis dog op og se at komme I gang.
Jeg vil gerne være færdig med huset
og han arbejder på et nyt værk.
Skriver du igen?
- Skønt. - Omsider, ikke?
Vi er I vejen. Det er det sidste, vi...
Nej, ikke spor.
I er mere end velkommen til at blive, så længe I vil.
- Det er pænt af dig. - Nej, vi vil ikke trænge os på.
- De har masser af plads. - Har I en telefon? Der er ikke signal.
- Det kan vi lide. - Du behøver ikke ringe hver dag.
Der er en I køkkenet. Jeg viser dig den.
Jeg finder den selv.
- Kan vi ikke bare holde weekend? - Han skal bare vide, vi har det godt.
- Hvad er der galt? - Hvorfor gør du det uden at spørge?
- Gør hvad? - Inviterer dem til at blive.
Jeg troede ikke, det gjorde noget.
- Det er underligt. - Hvilket?
Vidste du, han havde en kone?
Hvad med dit skriveri?
Jeg sad faktisk og nød ikke at tænke på det.
Men nu, hvor jeg tænker på det, burde jeg gøre noget ved det.
Arbejdet kalder.
Limonade!
- Ups. - Pas på.
- Jeg tænkte, du ville have noget. - Ja. Tak.
- Hemmelig familieopskrift. - Hvad? Citronerne?
Hvordan går det med hånden?
- Den svider stadig. - Det er jeg ked af.
Det var jo ikke din skyld. Har du noget smertestillende?
- Er det nu også rigtigt? - Jeg har altså ikke noget.
Okay.
Er du ikke tørstig?
Jo.
- Nu er jeg med. Den er stærk. - Det er mit andet glas.
Jeg kan ikke tro, du selv har lavet alt det her.
- Hvorfor ikke? - Det er en ordentlig mundfuld.
Vi er her jo hele tiden. Jeg vil skabe et paradis.
Og jeg kan godt lide det.
- Og det er udsøgt. - Tak.
- Giver du mig en rundvisning? - Ja da.
Tak for gæstfriheden.
Din mand har været... så storsindet.
Det var så lidt.
Nå...
Hvor begynder vi?
Det her var det sværeste. Der var sket store skader på trinene
gelænderet og selv tagvinduet.
Så jeg skulle bruge mange materialer...
- Er det ikke lettere at starte forfra? - Hvad mener du?
Hvorfor bygger I ikke bare et nyt hus?
Det er... Det er hans hjem.
Du elsker ham virkelig.
Må jeg spørge dig om noget?
- Hvorfor vil du ikke have børn? - Hvabehar?
Jeg så, hvordan du reagerede tidligere.
Jeg ved, hvordan det er, når man er nygift
og tror, at man har oceaner af tid.
Du bliver ikke ved med at være så ung.
Få nogle børn. Så skaber I noget sammen.
Det er det, der holder ægteskabet I gang. Det her er bare
rammer.
Du vil jo gerne.
Er det ham?
- Jeg skal arbejde. - Hvorfor sagde han så...? Undskyld.
Var jeg for ligefrem? Sådan er jeg sommetider.
Hvert forhold har sine problemer.
Og når der er en hel generation imellem jer, kan jeg godt forstå det.
- Arbejder han der? - Det er privat.
- Må jeg ikke bare lige kigge? - Ingen må gå derind uden ham!
Hold da op. Du elsker ham virkelig.
Din stakkel.
- Hvad skal I? - Vi skal vandre.
- Mig på vandring! - Gå langsomt.
Langsomt nok til, at min smøg ikke brænder for hurtigt ned.
- Vil I ikke med? - Nej, vi skal vaske tøj.
- Du viser mig hvor, ikke? - Hvad vej?
Drengene har søreme fundet sammen. Min er ellers ikke friluftstypen.
Hold da op. Du er vist ikke nået herned endnu.
Hvor er den tung.
- Sikken masse værktøj. - Nu skal jeg tage den.
- Hvad er hvad? - Til venstre.
Den er fuld.
Vent! Nu skal jeg hjælpe.
Åh nej. Der har vi problemet.
Du må altså stramme dig an.
Undskyld.
Tro mig. Når de bliver ældre
må man sørge for at peppe det lidt op.
- Så gammel er han ikke. - Hvordan går det så I den afdeling?
Jeg har det ikke godt med at tale om den slags.
Jeg prøver bare at hjælpe. Jeg mener...
Se på dig selv. Hvis han ikke er vild med dig,
skyldes det enten hans alder...
Eller hvad?
Bare glem det.
Det rager ikke mig.
- Jeg er vist småsnalret. - Sig det nu.
Det er tydeligt, at han stadig elsker dig.
Jeg tanker lige op.
Hallo?
Hallo!
- Jeg har sagt, du ikke må gå herind. - Den er fantastisk. Hvad er det?
Vi er altså nødt til at gå.
- Kom nu. - Jeg vil bare se på den.
Du må gå ud.
Du behøver da ikke gøre så stort et nummer ud af det.
De er tilbage.
- Den vej. - Skat?
- Jeg finder noget vand. - Alt I orden?
- Dine forbandede smøger. - Her.
- Går det? - Det er lige begyndt.
Kom, lad os finde dine piller.
Du er ligesom et barn. Du har overanstrengt dig.
Det var voldsomt. Vent, til du hører, hvad han har sagt.
- Vasken er ikke understøttet. - Hvad?
Vent. Er der sket noget?
Hvad?
Hvad er der? Hvad?
Han har et af de billeder af dig I sin taske.
- Hvorfor rodede du I deres bagage? - Det er lige meget.
Han løb ikke bare ind I os.
- Han er en skør fan. - Ja.
- Hvabehar? - Det var det, han fortalte på turen.
Han er døende.
Det var derfor, han kom. Han ville møde mig, før han dør.
Hvorfor sagde han ikke det?
- Hvorfor lyve? - Det ved jeg ikke.
Han er en stolt mand.
Det beundrer jeg.
- Hvad har du gjort? - Undskyld.
Vi er så kede af det. Jeg fortalte hende historien...
- Jeg tabte den bare. - Vi finder en anden.
Stille!
Jeg er ked af, jeg råbte. Giv mig lige et øjeblik.
- Det var et uheld. - I må hellere gå.
Vi har jo sagt undskyld.
- Lad være med at hidse hende op. - Hvad vil du have, jeg skal sige?
Bare... Det skal nok gå.
Gå. Gå!
Hvad laver du?
- Hvad er det, du laver? - Nu kan de ikke komme herind igen.
- Bare rolig. Jeg smider dem ud. - Hvor skal de tage hen?
Mangler du noget?
- Er I klar? - Hvad mener du?
- Vi vil gerne have, I rejser. - Vi eller dig?
- Jeg har virkelig prøvet... - Fint. Jeg skal altså se til min mand.
Hallo?
Hallo! Hvor er folk henne?
Hej.
- Hvem er du? - Hvem er du? Hvad laver du her?
Hvad laver nogen af os her? Hvor er min mor?
- Hun... Vent her. - Lækker udsigt.
- Har du inviteret din søn? - Jeg prøvede at ringe.
Han kom og fandt testamentet.
- Jeg må altså bede jer gå udenfor... - Far!
- Er han her? - Hvem er det?
Du løb lige hen til mor.
- Du bør ikke være her. - Hvor er far? Hvor er han? Hvem er du?
- Han vil ikke se dig. - Det passer ikke. Er han her?
- Drenge! Hvad laver I her? - Ved du, hvad du har skrevet under på?
- Ja! Du sagde, du havde sagt det. - Nej, jeg ville sige det.
- Hvordan kan du mene det her?! - Der er en god grund.
Jeg taler med ham. Du har ret. Jeg skulle selv have sagt det.
Det er jeg ked af. Tro mig. Jeg tænkte på dig.
- Stop! Om hvad er bedst for os alle. - Lyt nu til far!
Det er en trust. Alle skal være enige, før man kan bruge noget.
Skal jeg bede om lov, hver gang jeg skal pisse?
Det tvinger jer til at enes.
- Hun tager bare hans parti. - Hør efter!
- Nej. Jeg vil støtte jer begge to. - Du vil bare bestemme over mig.
- Nu er du tarvelig! - Du tror aldrig på mig.
- Lad være, far. De hader mig! - Det passer ikke.
- Vi elsker dig. Du er min søn. - Så betragt mig som en!
- Sønnerne er her. De brasede bare ind. - Det ved jeg godt.
Hvis du ikke bruger rub og stub.
Han flipper altid ud, når han ikke får sin vilje.
- Lad os tale om det udenfor. - Nej. Jeg vil tale om det nu!
- Du skal nok få penge. - Jeg vil ikke have dine småpenge!
Fingrene væk!
Slap af.
Er du digteren? Den store forfatter?
Du ved ikke en skid. De løj for mig. De ribber mig.
Jeg kender ikke historien, men slapper du af?
Gør du?
- Tak. I kan sidde derinde. - Lad os tale om det.
Far er døende, og han kan kun tænke på sine skide penge!
- Hold op! - Drenge, stop så!
Se nu far! Se, hvad du gjorde!
For fanden!
Stop!
Drenge! Stop så!
Hold så op!
Kan du trække vejret?
- Kom her! - Vent! Stop! Hold så op!
Nej! Stop!
Nej!
Nej! Nej!
Slip!
Rejs dig op. Hallo! Rejs dig op.
Hold op med at spille skuespil. Rejs dig op. Se på mig!
Nej. Det er ikke min skyld.
De har aldrig rigtig elsket mig. De har altid elsket ham
og svigtet mig. Sig, du forstår det. Sig det så!
Du er nødt til at forstå det.
- Hvad har du gjort ved din bror? - Mit barn.
Hvad er det, du har gjort?
Du er selv ude om det.
Vågn op! Gør noget! Hjælp ham!
Håndklæder.
- Rolig... - Far.
Hent lægen.
Skynd dig at komme!
- Hvad sker der? - Han bløder.
- Det er rigtigt slemt. - Han vågner ikke.
- I må ikke tabe ham. - Jeg ringer fra hospitalet.
- Nej! Bliv her hos mig. - Vi har brug for ham.
- Lås dørene. Jeg kommer snart. - Du må ikke gå fra mig!
Gik de bare fra dig?
Så forstår du det jo.
Pøj pøj.
Alarmcentralen.
Alt vel?
- Han var her! - Ja. Politiet kørte mig hjem.
- De skal nok finde ham. Slog han dig? - Nej.
Sæt dig.
Jeg henter noget vand til dig.
Her.
Bare rolig.
Der sker ikke noget.
Hvad skete der på hospitalet?
Jeg holdt drengen I hånden
da han døde.
Det er jo forfærdeligt.
- Er du okay? - Jeg er udmattet.
Jeg trænger til et varmt bad. Kommer du med?
Ja.
Hvad er der?
- Jeg kommer om lidt. - Er du sikker?
Ja.
Herind?
Ja, ud I køkkenet.
- De kom hurtigt tilbage, hvad? - Hvad laver de her?
De var husvilde, så jeg sagde,
at de måtte invitere venner og familie.
Jeg taler med dem.
- Det gør mig ondt. - Tak.
Det gør mig ondt.
I er alle velkomne. Bare lad, som om I er hjemme.
Det gør mig virkelig ondt.
Skal vi skåle?
- Lad os det. - Sørg for, alle har noget I glasset.
Vil du sige noget? Han har stor respekt for dig.
- Naturligvis. - Tak.
Hør efter.
Hvordan kan man sætte sig ind I jeres smerte?
En forælders offer.
Alle disse år med bekymringer.
Mange år, mange timer, mange sekunder.
Men for hvert sekund
en ubegrænset mængde kærlighed.
Og nu,
er det pludselig, som om der ikke er noget at elske.
Kun et vældigt
tavst mørke.
Men... frygt ej.
Indefra er der en stemme, der råber for at blive hørt.
Høj og kraftfuld.
Lyt bare.
Åh gud.
Kan I høre det?
Kan I høre det? Det er lyden af liv. Det er lyden af menneskeheden.
Det er din søns stemme.
Hans kærlighedsråb.
Hans kærlighed til jer.
- Tak. - Det var så lidt.
Tak, fordi I er kommet for at være sammen med os.
Min mand og jeg er dybt bevægede. Vi har mistet vores barn I dag.
Jeg kan slet ikke fatte, at for et par timer siden stod han der
og jeg holdt ham I mine arme. Han var altid så fuld af liv. Altid.
- Goddag. - Tak.
- Hvor skal jeg stille det? - Måske herinde.
Nu kan han aldrig vandre igen.
Jeg kan aldrig holde ham igen, som jeg gjorde I dag.
Han kommer aldrig til at grine igen.
Jeg vil bare gerne takke jer, fordi I er kommet.
Det betyder så meget.
Jeg ved ikke, hvad jeg ellers skal sige.
Jeg vil bare gerne takke vores vært for hans gæstfrihed
I denne nødens stund.
Så jeg vil gerne skåle for din venlighed.
Øjeblik.
- Skat, du behøver ikke. - Men jeg vil gerne.
Jeg elskede min søn. Jeg elskede ham.
Det er ikke til at begribe.
Jeg bør ikke lovprise ham.
Undskyld. Jeg kan ikke.
Er der en, der vil...
Vil du sige noget?
Jeg...
For jeres barn.
For begge deres børn. Kom.
Lad os ikke glemme det barn, der stadig er ude I ødemarken.
Hvor han end er.
- Velkommen. Slut jer til os. - Jeg stiller den ude I køkkenet.
Må han finde godhed, medfølelse...
- Jeg venter her. - Jeg kommer om lidt.
- Hvordan går det? - Godt, trods alt.
Vil du godt hoppe ned derfra? Vasken er ikke understøttet.
Undskyld.
Der ligger glasskår.
Hvor var det bare smukt, ikke også?
Så så.
- Må jeg låne telefonen? - Ja. Den er ude I køkkenet.
Nej, det er...
Undskyld?
- Hvor blev du af? - Jeg var bare inde I...
- Det gør mig virkelig ondt. - Det ved jeg godt.
- Jeg kan ikke forestille mig... - Nej.
Man kan ikke forestille sig det, hvis man ikke har børn.
Man giver og giver og giver...
Det er bare... aldrig nok.
- Det forstår jeg godt. - Gør du?
Hvorfor tager du I det mindste ikke noget anstændigt på?
Hallo!
I må ikke være her. I skal gå.
- Det tager kun et øjeblik. - Det er vores værelse!
Det er okay.
Det er jeres værelse.
Vi finder et andet sted.
- Vær venlig at gå. - Jeg kigger bare.
Vil I godt gå nedenunder?
- Den vej? - Ja.
Klart.
Hvad...?
Hvad laver du?
Bare rolig. Jeg har haft det her som studiejob.
Men hvorfor maler du mit hus?
Han har været så venlig, så det manglede bare.
- Stop! Stop så, begge to. - Helt I orden.
Selvfølgelig. Som brødre vi dele. Der er du jo! Min gudinde. Kom her.
Gør lige plads til hende. Tak. Her. Du må bare høre de historier.
- Alle de mennesker! - Ja. De afreagerer bare.
De maler vores hus!
Går det?
- Jeg har bedt dig om at stoppe. - Jeg ordner det.
- Servietter. - Her.
- Er du okay? - Måske var det stolen.
- Efter et par dage med min mor... - Hop nu ned.
Undskyld.
- Hvad stikker hende? - Vi har ikke hilst på hinanden.
Jeg har kendt familien I årevis. Og dig?
Det er mit hus.
Du har et smukt hjem. Skal vi gå en tur?
Hvad?
En tur. Os to.
Nej.
Hop ned!
- Her er mit nummer. - Jeg vil ikke have det.
- Du kender mig jo ikke engang. - Slip mig!
- Hvorfor? - Fordi jeg ikke kender dig.
- Kom så ned derfra. - Hvorfra?
Du aner ikke, hvad jeg kan gøre for dig.
Jeg vil ikke have noget af dig.
- Ilter. - Lad mig så være.
Ved du hvad? Fis af med dig. Du er en arrogant møgfisse.
- Der er ikke noget galt med vasken. - Den er helt fin.
Hold op med det der. Stop!
Lad være! Stop, stop!
Skrub ud! Forsvind med jer!
- Hvad skete der? - De hører ikke efter!
Bare rolig. Vi ordner det. Det kan ordnes.
- Vi bliver straffet. - I må ikke gå.
- Vi slukker for det. - Det har været en ære.
- Vi glemmer ikke din venlighed. - Hvor vil I tage hen?
Nu er de gået. Lad os gå I seng. Du behøver ikke gøre det der.
Hvad?
Rydde op efter dem?
Vi gjorde en god gerning. De manglede et sted at hylde livet.
Hvad med mig?
En dreng døde her I dag. Jeg tørrede hans blod op.
- Og du lod mig I stikken. - Nej, jeg gjorde ikke.
De havde lige mistet en søn. De havde mistet... to sønner!
Jeg hjalp dem. Det handler ikke om os, men om dem.
Nej! Det handler ikke om dem, men om dig.
Det handler altid om dig og dit arbejde.
Tror du, det hjælper på dit skriveri? Det er der ikke noget, der gør!
Jeg har sat hele huset I stand, fra væg til væg.
Du har ikke skrevet ét ord!
Jeg ved det godt! Undskyld! Jeg kan ikke skrive.
Jeg kan ikke tænke! Jeg prøver bare at skabe liv I det her hus!
Åbne døren for nye mennesker, nye ideer.
Siger du, at du ikke kan få luft? Det er mig, der bliver kvalt her!
Mens du foregiver, der ikke er noget galt.
"Det skal nok gå alt sammen. Du skal nok klare det."
Livet går ikke altid, som man ønsker.
Du har ret.
- Det er mit I hvert fald ikke gjort. - Hvabehar?
Du fabler om at ville have børn, men du kan ikke engang kneppe mig.
- Kom her! - Nej!
Jeg er gravid.
Vi skal have et barn.
Jeg mener det.
- Hvordan ved du det? - Det ved jeg bare.
Jeg er gravid.
Et barn...
- Er du lykkelig? - Lykkelig?
Det er den... smukkeste gave.
Hvad er der?
Pen... pen... pen.
Hvad laver du?
- Jeg skriver. - Hvad?
I går aftes, de mennesker...
Deres smerte. Deres kærlighed bag smerten. Og så... dig.
Os.
Og nu dét.
Livet.
Det kommer til mig.
Jeg ved, hvad jeg vil sige. Jeg skal bare finde ordene.
Utroligt.
Jeg skal ikke... Jeg skal ikke forstyrre.
Jeg rydder op efter dommedag.
Du! Jeg elsker dig.
Det bevægede sig!
Hvad er der?
Er det dét?
Jeg er færdig.
Må jeg?
Det er smukt.
Synes du?
Hvorfor græder du?
Det er bare... overvældende.
Synes du, det er godt?
Det er perfekt.
Men hvad er der så galt?
Mister jeg dig?
Aldrig.
Hallo?
Hej.
Ja?
Er det rigtigt?
- Det siger du ikke. - Hvem er det?
Øjeblik. De er vilde med det.
Hvem?
Hvad? Ja, jeg venter her. Er du der?
Hallo?
- Hvem var det? - Min forlægger.
- Har hun læst det? - Ja. Selvfølgelig. Hvorfor?
Ja? Hej igen.
Pressen? Du ved jo, hvordan jeg har det med det.
Jeg vil helst ikke, men hvis du mener, det er vigtigt.
Jeg venter her.
Fantastisk!
Det skal da fejres.
På én dag er alle eksemplarer blevet solgt.
Hvor er du dog smuk.
Sæt dig til rette. Jeg kommer ind med det hele.
Det ser lækkert ud.
- Lad mig hjælpe dig. - Nej.
- Nej. Jeg hjælper dig. - Okay.
- Tager du brødet med ind? - Ja, ja.
Nej. Vent. Må jeg tale med ham?
Du forstår præcis, hvordan jeg har det.
Jeg har et spørgsmål.
Hvad laver du?
- Hvem er det? - Aner det ikke.
Vent.
- Hvad vil de? - De er kommet for at se mig.
- Jeg vil fotograferes sammen med ham. - Han kommer om lidt.
Bare hold det varmt. Jeg kommer om lidt.
Du havde et spørgsmål. Lad mig høre.
Som sagt, så er vi alle rejst langt, og jeg føler...
Jo, altså disse ord,
jeg føler, de er henvendt til mig.
Det var de også.
- Min gudinde! Kom her. - Kom.
- Hold dig væk fra mig! - Lad hende være. Tak.
De elsker det. De forstår det hele. Men det berører dem forskelligt.
Det er utroligt. Kom. De vil møde dig.
Jeg vil ikke. Kom med ind.
- De er rejst så langt. - Se på mig!
Jeg skal snart føde vores barn. Hvorfor er det ikke nok for dig?
Det er det da også.
Jeg går ingen steder. Jeg er her hos dig.
Jeg vil være alene med dig.
Jeg er hos dig.
Giv mig lige et øjeblik.
Kom. Skynd dig.
Bare hold dig. Badeværelset er nok lige her.
Undskyld.
- Ved du, hvor badeværelset er? - I skal gå.
- Hvorhen? - I må ikke være herinde.
Men min søn...
- Okay. Kom med mig. - Tak. Jeg skal nok tørre op.
Har du åbnet den her?
Sådan. Bare hold dig.
Vi skal nok få tørret dig.
Når I er færdige, skal I altså gå udenfor.
- Hvad laver du? - Må man tisse I fred?
Tak!
- Jeg har ventet så længe. - Vent, til det bliver din tur.
- Hvordan er I kommet ind? - Vil du tage et billede af os?
Nu skal jeg.
- Ned på gulvet. - Det er smukt.
Rør det ikke!
- Det er så organisk. - Lad være med at skubbe!
I skal gå ud nu.
Hallo!
Jeg lægger mig lige lidt. Jeg har det ikke så godt.
Det må du ikke.
- Skal du da sove her? - Jeg bor her. Det er mit hus.
"Mit hus? Mit hus?"
Poeten siger, at det er alles hus!
Mad og drikke, kære venner.
Jeg tror, det er... Ja, herhenne.
Hallo!
Stop så!
- Tjek skabene. Og køleskabet! - Hvad laver I?
Lækkert!
Nej! Det er ikke til dig.
- Han sagde, vi deler. - Det er jo ikke din!
De er sultne og tørstige. Her.
Tag så frugten og osten og de syltede agurker.
Pas på.
Stil det der.
- Lækkert. Vi deler den. - Jeg skærer den ud.
- Sid her. - Ingen fotos, kun autografer!
- Du skriver så smukt. - Hvad sker der? Hvad laver du?
Jeg viser dem min påskønnelse.
Hej!
Mit geni.
Se dig lige. Andenudgaven er her. Du skulle have fortalt om alt det her.
- Har du mødt min...? - Der er hun jo.
Inspirationen. Jeg må bare være ærlig.
Jeg var lidt bekymret over, at han var isoleret her med dig.
Jeg frygtede, du ikke ville skrive igen.
Men uanset hvad du gjorde, så var det dét værd.
Hold da op. Du er jo lige ved at eksplodere!
Hvordan har du det? Med varme? Er her varmt? Er det mig?
- Her er den. - Nå, ja. Øjeblik.
Lad mig se. Tag den ud!
Ja, det var lige det, jeg var ude efter.
- Hvor er originalen? - Lige der ved skrivebordet.
Det tager jeg. Tak.
- Bare rolig. - Du rører det ikke! Rør det ikke!
- Fingrene væk! - Vent. Rolig nu.
Jeg prøvede at sætte det I den her ramme.
Jeg gør det.
Stop! Giv mig den.
Nej, jeg skal have noget, der er hans!
Det er mit!
Se nu der! Nu må jeg finde noget andet!
Forsvind! Alle sammen!
Stop! Det er ikke jeres!
- Alarmcentralen. - Kan I hjælpe mig?
- Hvad drejer det sig om? - De stjæler det hele!
- Tak. - Jeg talte altså I telefon!
- Del, som poeten sagde. - Ja... del.
Det gør man ikke.
Se. Han har mærket dig.
Også mig.
- Tak. - Stop!
Stop! Hold op med at røre ved ham! De ødelægger alt.
Det er bare ting. De kan erstattes. Bare rolig.
- Undskyld. Bare lige et par billeder. - Selvfølgelig.
- Sådan. - Nej!
Vi prøver at tage billeder.
- Du må ikke gå! - Bare et til!
I kan hænge jeres tak på døren.
- Hans ord er dine. - Tak.
Pas på, når I går ned.
Næste. Træd nærmere.
- Hans ord er dine. - Tak.
Hæng jeres tanker op på væggen.
Træd frem.
- Hans ord er dine. - Tak.
Næste.
Der er du jo!
Hvor har du gemt dig?
- Hvorfor gør du det der? - Bevis på, at vi har været her.
Slip mig!
Jeg slår dig ihjel!
Pas på!
Nej! I må ikke.
- Slip! - Du må ikke gå! Han elsker dig!
- Lad mig. Hvad skal du? Du må ikke. - Du vil ikke have mig her.
- Kom her. Se her. Jeg er her. - Jeg kan ikke.
Der er noget, jeg må fortælle dig.
Hvad er der?
Barnet? Barnet?
- Kom. - Lås bagdøren!
Gør plads! Gør plads!
Jeg kommer om lidt.
Tilbage!
Giv os lidt plads!
- Det er politiet! - Hjælp mig.
- Op mod væggen. - Nej! Mit barn! Lad være!
- Væk fra hende! - Tilbage!
Helle for den!
Hvor skal du hen? Ind med dig!
Ind med dig! Klap I.
Hjælp os!
Hold kæft!
- Hvordan har engel det? - Besudlet.
Tjek gojen.
Flyt dig!
- Jeg har ikke gjort noget. - Ind!
- Stille! - Hold jeres kæft!
Inspirationen!
Hvor har du gemt dig?
Dræb hende.
Ned på knæ!
Seks til.
Spred jer.
Stå stille!
Åh nej. Kom.
- Er du kommet noget til? - Barnet...
Sygepasser!
Den her vej. Fart på!
Elskede! Det er mig.
- Hvad sker der? - Det ved jeg ikke.
- Jeg må bringe dig I sikkerhed. - Der.
Nej, det er for farligt. Kom. Vær stille.
Den her vej.
- Døren! - Nej, det er den her vej.
Det er ham! Poeten!
Han har alligevel ikke svigtet os!
Vi skal væk. Hold dig til mig.
Vi mangler penge og mad!
Tilbage!
Jeg kan ikke hjælpe jer. Beklager.
Jeg glemmer jer ikke.
Poet, herhenne! Kom.
Herop!
Derop. Derop.
De beskytter os. Kom. Jeg har dig.
Tag hånden!
Tilbage. Jeg kommer igen.
Hold dem tilbage!
Sæt dig her. Hvil dig.
- Jeg er læge! - Hjælp hende.
Hjælp hende. Jeg kommer om lidt.
Okay. Fint.
- Du må ikke gå! - Væk!
Se på mig. Hør på mig.
Pres.
Barnet er næsten ude.
Bare lidt til. Du kan godt.
Pres.
Nej.
Du skal presse. Pres!
Pres. Det er lige før. Ja!
Igen.
Ja, flot.
- Jeg kan mærke hovedet. - Jeg har hende.
- Jeg kan hjælpe til. - Jeg sætter mit barn I verden!
Luk døren! Luk den!
Vi er I sikkerhed. Vores barn kommer nu.
Vores barn kommer.
Det er næsten ude.
Det kommer nu!
Det er en dreng.
Det er en dreng. Se.
En dreng.
Læg det om ham.
Hvad sker der? Hvorfor er de så stille?
Det ved jeg ikke.
Nej!
Du må ikke.
Bare rolig.
Luk døren. Barrikader den!
De er kommet med gaver.
- Her. - Hvad laver de?
De
Venter bare.
- Venter på hvad? - Det ved jeg ikke.
Få dem til at gå.
Jeg beder dig.
Få dem til det.
- Gør det. - Okay, okay.
Flere gaver. Se. Se.
Til dig. Rent tøj.
Går de?
Hvad?
- Nej, de... vil bare gerne se ham. - Nej.
- Få dem til at gå! - Det kan jeg ikke.
Jo, du kan! De forguder dig. Dig vil de høre på.
- Hvorfor vil du ikke? - De må ikke gå!
Han er smuk.
- Lad mig holde ham. - Nej.
Lad mig nu holde ham.
- Lad mig holde mit barn. - Nej.
- Lad mig holde ham. Jeg er hans far! - Jeg er hans mor!
- Nu skal jeg... - Nej!
Jeg beder dig.
Få dem til at gå.
Nej. Nej.
Nej! Kom med mit barn!
Hvor er han?
Vent! Stop!
Nej! Det er mit barn!
- Nej! Giv mig... - Halleluja!
Halleluja!
I gør ham fortræd! Jeg beder jer!
I gør ham fortræd! Sæt ham ned!
I gør ham fortræd!
Hvor er han?
- Hvor er mit barn? - Han er ikke død.
Hvor er han?
En stemme råber stadig for at blive hørt, høj og kraftfuld.
Lyt.
- Hvad? - Kan du høre det?
Nej! Nej! Nej!
Kan du høre det? Det er lyden af livet.
Lyden af menneskeheden!
Hans kærlighedsråb!
Hans kærlighed til dig!
I har myrdet ham!
- Dø, møgsæk. - Møgluder!
- Tæve! - Fede so!
Møgfisse.
Tag den, din luder.
Dræb møgsoen.
Stop nu!
Lad hende være. Hvad laver I? Se, hvad de har gjort ved dig.
Se, hvad de har gjort. Hvad er det, I gør?
De slog mit barn ihjel!
Du har slået ham ihjel.
- Du har slået ham ihjel. - Jeg er så ked af det.
De ville bare se ham, røre ved ham, og så...
Det var...
Det er grufuldt. Jeg er så frygtelig ked af det.
Men hans... Men hans død må ikke være forgæves.
Måske kan det, der er sket, ændre alting.
Alle.
Hvad snakker du om?
Vi må finde... en måde at tilgive dem på.
- De slagtede vores søn! - Det ved jeg godt.
- Du er sindssyg. - Hør på mig.
Hør dem. De er så kede af det.
De er oprigtigt kede af det.
Du må stole på mig.
Vi må tilgive dem. Vi må tilgive dem!
Det er vi nødt til!
Nej!
Mordere!
Nu skrider I kraftedeme... ud af mit hus!
Nej, du må ikke gå! Bliv her!
Bliv her! Vi genopbygger det.
Du må ikke forlade mig.
Hun gik herned!
Stop! Vent.
Tilbage!
Lad være!
Du må ikke.
- Jeg elsker dig. - Du har aldrig elsket mig.
Du elskede bare, hvor meget jeg elskede dig.
Jeg gav dig alt!
Du gav det hele væk.
Nej. Nej.
Nej, nej, nej, nej!
- Hvad er du? - Mig?
Jeg er mig.
Dig?
Du var hjem.
Hvor fører du mig hen?
Til begyndelsen.
Nu gør det snart ikke ondt mere.
Det gør mest ondt, at jeg ikke var nok.
Det er ikke din skyld.
Intet er nogensinde nok.
Ellers ville jeg ikke kunne skabe.
Og det er jeg nødt til. Det er det, jeg gør.
Det er... det, jeg er.
Og nu er jeg nødt til at starte forfra.
Nej.
Lad mig nu bare dø.
Jeg skal bruge en sidste ting.
Jeg har ikke mere at give af.
Din kærlighed.
Den er der stadig, ikke?
Gør det.
Tag det.
Skat?
Oversat af Kai-Asle Sønstabø